ДНЕВНИКЪТ НА АНЕ ФРАНК
Translation ZALMEN BEHAR
Пожелай си нещо.
Днес е 14-тия ми рожден ден и доста ме поглезиха.
Получих книга за митология, гърне с кисело мляко,
брошка изработена от монета...
и...
Живота ти може да е мъчителен, защото имаме задължението,
да станем твои учители, ужасна скука.
Четеш и учиш по цял ден, за да се пребориш със скуката.
Най-трудният въпрос, много труден за решение е,
"Какво, за бога, да облека?"
Нямам повече кюлоти, дрехите ми са прекалено тесни,
облеклото ми е развлечено. На какво приличам?
За да си сложа обувките, трябва да отрежа пръстите на краката си.
О, боже, измъчен съм с толкова много проблеми!
Благодаря ти, татко.
Ане, кое е това дето прави, "99, троп"?
Не знам. Какво? - Стоножка с дървен крак!
Честит рожден ден.
Съжалявам, че нямах опаковъчна хартия.
Те са на племенницата ми, вече й умаляха.
Благодаря ти, Мийп. - О, виж я!
Сладка 14-годишна и още не е била целувана.
Това става на 16, глупачке.
Не говорех за мен!
Имам чувството, че съм на кокили,
но ще тренирам усърдно докато свикна с тях.
Какво става с мен, толкова е прекрасно,
и нямам предвид само външните промени на тялото ми,
но също и вътрешните.
Всеки път, когато ми дойде цикъла,
вече ми е идвал три пъти,
чувствам, че въпреки цялата болка и бъркотия,
нося една сладка тайна.
Понякога, през нощта,
имам ужасен порив да...
докосвам тялото ми.
Не мога да кажа на никого...
дори на Марго.
Извинявай. - Изцяло твоя е.
Родителите са толкова странни за секса, нали?
И Марго няма да ми каже нищо.
Раменете назад.
Беше Жаклин която ми каза, че бебетата
не излизат от корема на майка им.
Тя каза: "Там откъдето съставките влизат,
"оттам излиза крайният продукт. "
Веднъж, се опитах да опипам гърдите й,
но тя не ми позволи.
Виж колко си пораснала, 7,5 см през последната година!
Не можем да носим тези поли, майко. - Беше много мило от Беп.
Отвратителни са. - Не са толкова зле.
Изглеждат като картофени чували! - Използвала е всичките си купони за дрехи.
Всичко се износва.
Корсета на мама се развали, нещата се чупят и не можем да ги заменим.
И парите на Ван Даан свършват.
Върни ми го! - Няма да го продаваш!
Върни ми го! - Само през трупа ми!
Защо фирмата не може да плати за нас, щом плаща за с-во Франк!
Това е неговият бизнес, тъпа краво! Дай ми това палто!
Ами неговия велосипед? - Не, майко!
За какво ти е тук? - Имам нужда от него.
Къде точно смяташ да отидеш?
Когато войната свърши... - Никога няма да свърши!
Ще бъдем застреляни като плъхове от нацистите,
взривени на парчета, докато сме заключени тук като прокажени.
Защо не ни измъкна преди да беше станало твърде късно?
Можехме да отидем в Америка. - Млъкни!
Какво се хилиш? - Не се хиля...
Зяпаш ни, хихикаш ни се. - Не е така!
Защо не си останеш в скапаната си стая?
Тя е просто дебела, червендалеста продавачка на риба.
Освен това е изключително нахакана, егоцентрична,
хитра, пресметлива,
манипулираща, алчна, надменна и кокетна.
Само ако можех да я потопя в кофа вода и я сложа в склад за въглища!
Не са ли родителите ужасни?
Не ти ли пука, когато са ужасни с теб?
Може би си го заслужавам. - Не, не!
Трябва да им се възпротивиш.
Винаги са били такива. - Много си добър, това е проблема ти.
До неотдавна не го бях разбрала.
Съжалявам, че те дразних.
Няма проблем. - Когато те нарекох тъпак...
Не си. Просто ти трябва време.
Мисля, че под това се крие един наистина задълбочен мислител.
Проблемът е, че много бърборя, и може да се сблъскам след това.
Никой не ме разбира, но...
и аз не разбирам напълно себе си.
Чувствам се толкова самотна понякога. - Ти?
Не си ли забелязал?
Повечето от тези картофи са...
Родителите ми са също толкова лоши.
Те ме третират като бебе.
Дори татко го прави, а аз толкова го обичам.
И той винаги е на страната на Марго.
Всеки обича Марго.
Е, разбира се, и аз също.
Тя е толкова красива, нали?
Не мислиш ли?
Не съм мислил за това. - Наистина ли?
Следващия път, когато отиваш за картофите, мога ли и аз да дойда?
Долу в склада?
Няма ли да те е страх?
Не и с теб.
Имам нужда от сутиен вече. - Не мисля така.
Може ли един от твоите? - Имам само два.
Ти каза, че са ти станали малки. - Но нямам нищо друго.
Моля те! - Добре.
Наистина ли?
Ти харесваш Петер, нали?
Разбира се.
Колко? - Повече от теб, това е сигурно.
Иска ми се да не му викаш, Ане.
Знам, че не е върха,
но той има чувства.
Добре ли си?
От месеци не ми бе позволено да слизам тук.
Татко каза, че е твърде опасно.
Толкова е странно чувството да си така близо до външния свят.
Толкова си смел да идваш тук долу.
Това ми е работата.
И трябва да залоствам вратите всяка вечер и да ги отлоствам всяка сутрин.
Понякога, когато е тихо
мога да чуя как се смеят склададжиите.
Ти ми бяха приятели.
Те ми даваха бонбони.
Винаги ме преследва долу.
Той те обича, затова.
Хайде!
Петер и аз се качвахме на тавана все повече, напоследък.
Мисля, че се влюбвам в него,
но не знам дали чувства същото към мен.
Той е толкова срамежлив.
Мисля, че камбаните звънят само за нас, нали?
Понякога се чувствам като птица чиито криле са били изтръгнати.
Искам да танцувам и свиря, искам да гледам света
и да се чувствам млада и свободна и да не притеснявам дали съм еврейка.
Просто искам да се забавлявам!
Всеки винаги ме критикува.
Ако говоря, се изтъквам.
Ако не говоря, съм груба, ако съм уморена, съм мързелива.
Възрастните винаги са такива.
Ние ще бъдем различни, нали?
Искам да се преместя в Източна Индия и да живея в каучукова плантация.
Аз ще бъда танцьорка или известна филмова звезда, не мога да преценя кое от двете.
Всичко е наред, имаме си придружител.
Вие ли ми взехте възглавницата?
Съжалявам, г-н Дюсел, тя бе единствената, която намерихме.
Ще бъде цялата в бълхи. - Котарака не седял върху нея.
Не мога ли да имам нищо лично на това място?
Какъв дребнав човек!
Да му направим истинска изненада.
Какво?
Хайде! Донеси нещо!
Не, глупчо! Ще забележи.
На какво се смеете двамата?
Правя всичко възможно да не го преследвам през цялото време,
и да говоря с него възможно най-малко,
но това не е лесно.
Какво беше това?
Какво стана?
Предната врата все още беше залостена тази сутрин.
Трябваше да счупя прозорец, за да вляза.
Тъп идиот!
Сега пазача ще помисли, че е имало взлом и ще се обади в полицията.
Полицията?
Ставате много невнимателни в последно време.
Едно малко задължение, и дори това не можеш да правиш!
Горкият Петер, ставаше по-лошо и по-лошо.
Муши изчезна.
Никой не го е виждал от вчера.
Не е по твоя вина.
Аз съм безполезен, глупав, не ставам за нищо.
Това не е вярно.
Ти си доста добър в географията.
И сега загубих моя котарак!
Но имаш мен.
Някога...
целувал ли си някого?
Не. - Никой?
Само майка ми, и... - Имам предвид, момиче.
Това е толкова откачено...
Луда съм от желание към него, и все пак...
Не знам.
Дали той е подходящият?
Не знам.
На тавана ли отново? - Услужих на Петер "Сага за Форсайтови".
Доста четете там горе, нали?
Не си ли забелязала?
Това е програмата на Би Би Си "Хоум енд форсис".
Ето новината, една от най-добрите откакто е започнала войната.
Джон Снег ще ви я прочете.
Италианските въоръжени сили се предадоха безусловно
и бе постигнато примирие.
Къде са Ане и Петер? Те трябва да чуят това.
Тази новина бе дадена от генерал Айзенхауер
излъчена от Алжир в 17:30ч. този следобед...
Така че не съм вече Мис Квак Квак?
Съжалявам, че те дразних.
Мислеше си, че съм малка напаст, нали?
Бях клоуна на класа, но сега съм различна Ане.
Харесва ми, когато се усмихваш. - Защо?
Защото имаш трапчинки на бузите си.
Имам ги по рождение.
Това е единствената красота, която притежавам.
Какво? Това не е вярно!
Знам, че не съм красива.
Никога не съм била и никога няма да бъда.
Мисля, че си много красива.
Ти си моето "Ел Дорадо".
Това е място, глупчо! Не можеш да наричаш човек така.
Само се шегувам.
Лека нощ, скъпа. - Лека нощ, мамо.
Моля те, бъди внимателна, любов моя. - За какво?
Петер е много чувствително дете.
А аз не съм ли?
Имам предвид, че е доста млад за възрастта си.
В много отношения, доста по-млад от теб.
И той не е имал твоите...
предимства.
Знаеш...
Знаеш, че може да си доста претенциозна. - Претенциозна?
Ентусиазирана.
Искам да кажа, че вземаш неща и след това изведнъж се отегчаваш от тях.
Това ли е всичко, което ще кажеш, мамо? Не можеш ли да се радваш за мен?
Разбира се, че се радвам! Просто...
не искам да бъде наранен.
Можеш да бъдеш оскърбителна, знаеш.
Изглежда те е грижа повече за неговите чувства отколкото моите.
Това не е вярно.
Искам да си щастлива, повече от всичко на света.
Не звучи така.
Просто не искам да порастваш твърде бързо.
Днес момичета са така. Не си ли забелязала? Няма да бъдем същите като вас.
Ще живеем собствения си живот, ще пътуваме и ще имаме кариера и...
И ще направим нещата по-добри от това, което вие възрастните сте направили.
Искаш ли да дойдеш в нашата стая? - Добре съм.
Наистина ли?
Лека нощ.
Кажи ми честно, имаш ли нещо против?
Не, разбира се!
Искам да кажа, ти си по-близо до неговата възраст.
Никога не съм мислила за него по този начин.
Просто ми се искаше да ми кажеш.
Обикновено си казвахме всичко.
Винаги може да дойдеш при нас на тавана. - Какво?
Ще бъдеш добре дошла. - Не бъди глупава!
Лека нощ, Ане.
Да можех да се измъкна от нашите родители.
Мислиш ли, че имат бази на брега? - Разбира се...
Предполагам, че понякога зареждат с бензин и мислят, че е пълно.
Става все по-студено тук.
И толкова скучно.
Затворени сме толкова дълго заедно, че всеки знае,
това, което останалите ще кажат,
завършека на всяка шега, края на всяка история.
Направо се подлудяваме.
Това е най-тъпият коментар, който съм чувал.
Защо британците не правят никакви бомбардировки днес?
Защото времето е лошо.
Но беше хубаво вчера и те не летяха и тогава.
Млъкни!
Не може ли човек да говори? - Не и в твоя случай.
Г-н Франк винаги отговаря на жена му.
Тя не говори такива глупости. - Просто се опитвам да завържа разговор.
И когато тя говори, обикновено е за нещо приятно или полезно.
Всеки ден нашите помагачи идваха, с вятъра по техните дрехи
и чистия въздух по бузите им, носеха ни нашата свобода.
В събота Мийп натоварена като муле с нашите библиотечни книги.
Храната идваше на цикли.
В този момент е зеле. Зеле с галета, зеле без галета,
зеле с картофено пюре, зеле и пюре от картофи сготвено.
Но нямам нищо против.
Мисля си само, кога ще мога да бъда отново сама с Петер.
Анелиз, скъпа, доста изоставаш в своето обучение.
Не искаш да се окажеш в по-нисък клас,
когато се върнеш в училище, нали? - Не...
Какво е нашето мото?
Работа и надежда.
Майка ти и аз...
започваме малко да се притесняваме за теб.
Тя не разбира!
Защо не може да бъдеш по-мила с нея?
Правиш я много нещастна така.
А ти...
обичаш ли това момче?
Мислиш, че не е правилно ли? - Не.
Но когато живеете толкова близо заедно, както и ние,
трябва да бъдете внимателни.
Отвън нещата са доста различни.
Може да се виждате и с други момичета и момчета,
можете да взимате участие в спорт и други дейности.
Но тук сме заедно всеки момент от деня,
ако искаш да се измъкнеш от някой, не можеш.
Нещата...
може да достигнат...
извън контрол.
Време е за твоя френски.
Мислих много за брака напоследък.
Вземи например родителите ми.
Връзката им би трябвало да бъде идеална,
няма противоречия, пълно съгласие.
Но татко не е влюбен в мама така, както тя е влюбена в него.
Той я целува по начина, по който целува нас.
Няма да имам подобен брак.
"Скъпи Пим, само ако знаеш колко нещастна и самотна съм
"през последната година и половина,
"като всички ме критикуват за всичко, което правя... "
Някой се е опитал да убие Хитлер. Ела да слушаш радиото!
След малко.
"Никой, дори ти, не разбираш как раста.
"Трябва да бъда свободна и сега,
след дълга борба, битката свърши.
"Нямам нужда от теб, или майка ми, повече.
"Не искам да живея по вашия пример.
"Аз съм независим човек и ще се държа така, както аз искам.
"Нищо няма да ме спира да се качвам на тавана.
"Ще трябва или да ми забраните, или да ми се доверите.
"Вече не съм малкото ви момиче, така че моля да ме оставите на мира!"
Вечерята е готова.
Какво има, скъпи?
Аз просто току-що...
четях за смъртта на Пип.
Какво, отново ли?
Получавал съм много писма в моя живот.
Но никое не е така оскърбително като това.
Получавала си толкова много любов от нас.
Винаги сме били на твоя страна,
колкото и невъзможна да си била.
През цялото това време,
те насърчавах да бъдеш писател,
за да...
можеш да ми напишеш това?
Не мога да направя нищо!
Трябва да пиша това, което чувствам!
Translation ZALMEN BEHAR